![](http://2.bp.blogspot.com/-fniejh4Woxk/UVBWzA1fOeI/AAAAAAAADiA/cABC12QvjBI/s200/Bertschy1%255B1%255D.jpg)
![](http://2.bp.blogspot.com/-DjIL54csjLA/UVBmt9I8pPI/AAAAAAAADkE/Ga0zCmTo4vY/s320/2012-09-13+19.33.47.jpg)
Šīs vasaras beigās Dievs man uzdāvāja iespēju nokļūt Liepājā uz Svētā un labticīgā kņaza Aleksandra Ņevska vārdā nosauktās, pareizticīgās baznīcas altārsvētkiem. Tas man bija tik negaidīti, kad no šīs baznīcas virsgana - priestera Igora šovasar saņēmu ziņu, ka šo baznīcu ir projektējis un cēlis mans vecvectēvs Pauls Makss Berčī.
28.augustā, šajā gadā, kad biju Igaunijā, Pjuhticas sieviešu pareizticīgajā klosterī uz Dievmātes Aizmigšanas svētkiem, tad dziedot kopā ar mūķenēm, kreisā klirosa korī, kurā es esmu vienmēr laipni aicināta dziedāt, kad tur atbraucu, es satikos ar Dieva kalponi Ņinu, kas arī vienmēr dzied šeit, kad atved savus svētceļotājus no Liepājas un no citām Latvijas pilsētām, un kas ir arī baznīcas, kuru cēlis mans vecvectēvs, svētdienas skolas vadītāja un baznīcas kora dalībniece. Kad izstāstīju viņai par savu vecvectēvu, Ņina man pieteica, ka man tagad esot pienākums atbraukt uz baznīcas altārsvētkiem jau kā baznīcas cēlāja mazmazmeitiņai. Es ar lielāko prieku uzņēmu tādu uzaicinājumu, un visu atstāju Dieva ziņā....
Biju bezgala laimīga jau par to ziņu, ka mans vecvectēvs ir uzcēlis pareizticīgo baznīcu Liepājā, nosauktu tieši svētā Aleksandra Ņevska vārdā, jo pirmā pareizticīgo baznīca Rīgā, kuru sāku apmeklēt, kad vēl nemaz nebiju pareizticīga, bija tieši arī Svētā Aleksandra Ņevska vārdā nosauktā dzeltenā baznīciņa uz Lāčplēša un Brīvības ielas stūra.
Ar lielu satraukumu sirdī devos uz Liepāju, uz svētkiem. Pa ceļam, braucot pie mašīnas stūres, es atcerējos to, ka mans dēls 10 gadus atpakaļ mācījās Liepājas mūzikas vidusskolā, es bieži viņu vedu ar mašīnu uz Liepāju, jo viņam bija grūti braukt ar autobusiem, bija slikti. Viņš dzīvoja pie manas vīra mātes, mājā, kas ir tieši blakus šai baznīcai. Es vienmēr pie tās piegāju, bet nekad tā nebija atvērta dienas laikā. Tad es vēl neko nezināju par savu vecvectēvu, un arī par to, ka es stāvēju pie viņa celtās baznīcas vārtiem.
Braucot šodien uz Liepāju, manā galvā virmoja dažādas domas, pilnas satraukuma un intereses par to, kā būs tagad, kad es atbraukšu, un atkal pieiešu pie tās pašas kokā celtās baznīciņas vārtiem, vai tie būs vaļā? Kāds būs koris? Kāda būs kora reģente (diriģente)? Kādi cilvēki būs draudzē? Kāda baznīca izskatās no iekšpuses? Kādas ikonas būs baznīcā? Kādi būs sienu gleznojumi? Mēģināju sev laiku aizņemt ar lūgšanu, lai nebūtu vairs to domu, kas radīja manī nemieru. Bija skaista un silta atvasaras diena, un pa mašīnas logiem slīdošā daba priecēja sirdi un prātu. Un tā es laimīgi nokļuvu līdz Liepājai.
Kad ierados baznīcā, man pateica, ka tēvs Igors jau ir altārī, un ka viņu varēs satikt tikai pēc Dievkalpojuma beigām. Man ļoti gribējās piedalīties Dievkalpojumā, dziedot klirosā(baznīcas korī), un Ņina, kas mani sagaidīja, pateica dežurantei, ka ir jāuzraksta vēstulīte tēvam Igoram un jānogādā altārī ar ziņu, ka ir ieradusies baznīcas cēlāja mazmazmeita. Tā arī tika izdarīts....
Dziedot korī Dievkalpojuma laikā sāku pamazām pētīt no balkona visu, ko varēja redzēt - gan arkveida koka konstrukcijas, detaļas, sienu zīmējumu ornamentiku, altāri, ikonas, un vitrāžas, pat vitrāžas tika izmantotas arī šajā no koka celtajā baznīciņā, kas bija tik raksturīgi manam vecvectēvam, izmantot tās, ceļot luterāņu un katoļu baznīcas.
![]() |
Liepājas Universitāte (kādreiz 10.8-gadīgā skola), kuru projektējis Pauls Makss Berčī) |
Tas noteikti bija Dieva nolūks un Dieva griba, ka tikai tādā veidā mēs varējām viens otru atrast, es savu vecvectēvu, un viņš, jau no mūžības, mani kā savu mazmazmeitiņu, kalpojot vienā baznīcā, man kā dziedātājai, un viņam kā baznīcas cēlājam. Šajā dienā Dievs savienoja mūs, mani ar manu vecvectēvu ne tikai ar radniecības saitēm, bet arī ar garīgajām saitēm, kas ir daudz stiprākas, un nezūdošas nekādos laika mērogos, un kas vienmēr mūs ir saistījušas un saistīs.
Laikam tāpēc šis lielais noslēpums, kas bija mans vecvectēvs, tika ar Dieva ziņu tik ilgi glabāts. Un, kad laiks pienāca, tad Dievs man to atklāja.
Es biju arī pie vecvectēva uz kapa, es lūdzos par viņa un viņa tuvinieku dvēselēm, un pēc kāda laika man atkal bija iespēja būt Liepājā, un tad jau kopā ar mācītāju, priesteri-tēvu Igoru nokalpot „Aizlūgumu par mirušajiem” pie mana vecvectēva dzimtas kapakmeņa. Tēvs Igors apsolīja, ka viņš atnāks vēl šeit, un nomierināja mani ar to, ka par manu vecvectēvu tiek pienestas lūgšanas Dievam katrā Liturģijā, kas notiek baznīcā, kā par baznīcas cēlāju.
Es biju arī pie vecvectēva uz kapa, es lūdzos par viņa un viņa tuvinieku dvēselēm, un pēc kāda laika man atkal bija iespēja būt Liepājā, un tad jau kopā ar mācītāju, priesteri-tēvu Igoru nokalpot „Aizlūgumu par mirušajiem” pie mana vecvectēva dzimtas kapakmeņa. Tēvs Igors apsolīja, ka viņš atnāks vēl šeit, un nomierināja mani ar to, ka par manu vecvectēvu tiek pienestas lūgšanas Dievam katrā Liturģijā, kas notiek baznīcā, kā par baznīcas cēlāju.
Es Tevi mīlu, vecvectētiņ, Paul Makss Berčī!
Fotogrāfijas.
![]() |
Paula Maksa Berčī atdusas vietā, Liepājas Vecajos kapos. |